Országos helyzetkép a községi könyvtárakról

Ebben a cikkben könyvtár alatt önálló és működő könyvtárat értünk, szemben a nem önálló szolgáltatóhelyekkel, letéti pontokkal és szünetelő vagy megszűnt könyvtárakkal. 
  Község alatt községet és nagyközséget egyaránt értünk.
  A községeket és könyvtáraikat időben (diakronikusan) vizsgáljuk. 
  A községi könyvtárak életében nagy változást hozott az utolsó négy-öt év. Az utolsó „békeév”-et, 2005-öt választottuk bázisévnek, kiinduló évnek.
  Magyarországon 2.855 község van. 2005-ben összesen 2.268 község könyvtára közölt adatokat az országos statisztikában. 2009-re ez a szám 794-re csökkent: ennyi helyen működött önálló községi könyvtár.
  2005-ben kb. 400 község valamilyen, de leginkább „hagyományos” ellátórendszerben kapott ellátást vagy szünetelt. 2009-ben a „hagyományos” ellátórendszerben kapott ellátás mellett a Könyvtári Szolgáltatási Rendszerben (KSZR-ben), a mozgókönyvtári normatíva támogatásával összesen 1.809 községben működött szolgáltatóhely.
  Mind 2005-ben, mind 2009-ben az ellátást teljesen nélkülöző községek száma 200-250 között ingadozott.
  Mint látható, a községi könyvtárak rendszere Magyarországon az utolsó négy-öt évben radikálisan átalakult. A KSZR-ben elérhető mozgókönyvtári normatíva hatására a községi könyvtárak sorozatosan szűntek meg, léptek le a Nyilvános Könyvtárak Jegyzékéről, és léptek be ellátórendszerbe, hogy a szolgáltatást továbbra is biztosítsák.
  Ám nemcsak a normatíva, a biztos pályázati pénz indította erre a községeket, illetve a velük kistérségi társulásban szövetkező ellátó városokat. (Az összeg ugyan az induláshoz képest [2006: 1 228 ezer forint] ötödével csökkent, mégis a 2009-ben 1 180 000, 2010-ben még mindig 1 millió forint mozgókönyvtári szolgáltatóhelyenként. Nagy summa ez: a megyei könyvtárakat, meg a Fővárosi Szabó Ervin Könyvtárat nem számolva a magyarországi települési [városi és községi] könyvtárak állománygyarapítási keretének átlaga nem éri el ezt az összeget (mert az 2009-ben csak 1 millió 4 ezer forint).
  De hozzájárult az önálló könyvtárak fölszámolásához a községi, főként kisközségi könyvtárak tűrhetetlenül rossz helyzete. Mindannyiunknak van erről fogalma, de egy példaadattal hadd illusztráljam mégis: 2005-ben egy községben működő könyvtár (vagy szolgáltatóhely) összesen, írd és mondd: 134 db-bal gyarapodott! Ilyen alacsony beszerzés mellett nem beszélhetünk élő könyvtárról.
  Segített-e a mozgókönyvtárosodás? Nagyon egyértelmű „igen” a válasz. Nézzük ugyanazon községi könyvtárak – amelyek 2005-ben még önállóak voltak, ám 2009-re ellátottakká váltak – néhány mutatóját. Átlagokat látunk.
          
1. táblázat
 Mozgókönyvtárak, átlag	2005	2009	
 Nyitva tartás, óra/hét	7,73	11,85	
 Internet, hozzáférés	1,09	2,15	
 Gyarapítás, ezer forint	108	458	
 Használat, alkalom	838	1155	
A szolgáltatóhelyek több, mint négy órával hosszabban tartanak nyitva hetente; az internetek száma megduplázódott, az állománygyarapítási összeg négyszereződött, és nem csoda, hogy a látogatások, a könyvtárhasználatok száma is nőtt 37 %-kal. Az ellátás nagyon nagy mértékű javulását tapasztalva, minden, még 3000 fő feletti lélekszámú községnek is ajánlatos megfontolni kistérségi társulás létrehozását, és a mozgókönyvtári ellátást. Azt mondhatnánk, némelyik frissen avatott kisváros is jobban járna a belépéssel.
  Igen jelentős különbségeket mutatnak a nagyobb és a kisközségek. A választóvonalat a könyvtárszakmában elfogadott, az illetékes minisztérium által meghúzott 3.000 lélek alkotja. Ennek megfelelően a községeket két nagy csoportra osztottuk, és a könyvtárak néhány jellemző mutatójának átlagát vetettük össze. 

   2. táblázat 
Községek 3.000 lélekszám felett, átlagok	2005	2009	2005 %-ában	
 Alapterület, m2	141	163	+15	
Nyitva tartás, óra / hét	30	30	0	
Gyarapodás, db	410	336	-18	
Gyarapítás, ezer forint	756	641	-15	
Könyvtáros TMI, fő	1,30	1,27	-2	
Internet, hozzáférés	3,9	3,1	-20	
Használat, alkalom	6 123	5 536	-10	
Népesség, fő	4 434	4 373	-1	
				
A könyvtárak száma	211	170	−−	
Megdöbbentő a 3.000 lakos feletti községek állapotának romlása. Minden mutató rosszabb állapotokat konstatál, mint korábban volt – kivéve az alapterület bővülését – de itt sem beszélhetünk nagy javulásról.
  Ezeknek a könyvtáraknak nincs menekülési útvonaluk a mozgókönyvtári ellátásba. (Külön minisztériumi engedéllyel kivételesen megvalósítható.) Attól meg, hogy városokká avanzsáljanak, messze vannak. (Nem is állnak olyan messze. Ma már szinte minden falu városi rangot kaphat, akkor is, ha a népességszáma, infrastruktúrája ezt korántsem indokolná.) A Könyvtári Intézet egy felmérésében vizsgálta a kisvárosi könyvtárak helyzetét, csüggesztő állapotokat találva. Jó néhány (nagy)község leköröz jó néhány kisvárost könyvtári ellátás szempontjából – még ha ez relatív dicsőség is.

            3. táblázat   
Községek 3.000 lélekszám alatt, átlagok	2005	2009	2005 %-ában	
Alapterület, m2	58	102	+76	
Nyitva tartás, óra / hét	11	17	+55	
Gyarapodás, db	193	166	-14	
Gyarapítás, ezer forint	230	339	+47	
Könyvtáros TMI, fő	0,36	0,62	+72	
Internet, hozzáférés	2,8	2,1	-15	
Használat, alkalom	1 329	2 067	+55	
Népesség, fő	1 024	1 492	+45	
				
A könyvtárak száma	2 057	622	−−	
  A 3.000 fő alatti kisközségekben az adatok szintén lehangoló képet nyújtanak. Biztatást abból meríthetünk, hogy legalább a tendencia növekvő! Persze a legtöbb mutató emelkedése 2005-höz képest amiatt is bekövetkezhetett, hogy nagyon mélyről indultak a számok. Kiemelendő a tágasabb alapterület, a hosszabb nyitvatartási idő és a több könyvtáros. Ahol a könyvtárosok száma emelkedett, ott sem lehet felhőtlen az örömünk, mert a relatíve magasabb szám abszolúte nagyon is alacsony. Fejlődést ott találunk, ahol nincs szükség nagy befektetésre: a nagyobb alapterület renoválással, költözéssel olcsón megoldható, a nyitvatartási idő bővítése sem kerül sokba. A könyvtárosok számának kisközségbeli cca. egyharmadról kétharmadra emelkedése mint tendencia örvendetes, de így is nagyon kevesen vannak.
  Furcsának tetszhetik, hogy az 50 %-kal több gyarapításra fordított összegből kevesebb dokumentumot vettek; nyilván az árak növekedése játszott ebben közre. A feltételek javulásával, nem véletlen, hogy örvendetesen nőtt a könyvtárhasználatok száma.
  Súlyos probléma a könyvtároshiány. Mindig a könyvtároson, a kultúrmunkáson, a pedagóguson kezdik a spórolást a fenntartók restrikciók idején. Pedig a könyvtáros nem csak azért kell, mert nélküle nincs könyvtár (márpedig par excellence nincs), hanem mert ő védheti hathatósan a könyvtára érdekeit – hiszen ő ismeri. A tény: egy községi könyvtárban átlagosan egy fél könyvtáros dolgozik, groteszk; és még akkor is megrázó, ha ezt mindenki tudja.

Somogyi József